Jeg vil bare være en av dem.
Jeg vil sitte sammen med dem og drikke og snakke om alt.
Jeg vil at de skal gi meg litt tobakk og et glass vin-
-eller bare spørre hvordan jeg har det.
Da kan jeg svare, og vi kan snakke sammen.
Iblant kan jeg lage en skisse av en av dem som gave.
Kanskje de tar imot den og tar vare på den,-
-og en kvinne smiler og spør:
"Er du sulten? Vil du ha noe å spise?"
"Litt skinke, litt ost eller kanskje frukt?"
Se på meg.
-Vær så snill? -Hva?
Ikke vær redd. Bare stå stille.
-Jeg står stille. Hva vil du? -Vær så snill å stå stille.
-Hvorfor? -Jeg vil lage en skisse av deg.
-En skisse? -Ja, en tegning.
-Jeg vil lage en tegning av deg. -Hvorfor det?
VAN GOGH - VED EVIGHETENS PORT
Jeg vil ha det ut herfra med det samme.
Du lovte meg en gruppeutstilling med ekte kunstnere.
Alle er dine!
Hvor er de andre? Ingen vil komme for å se dette.
Én kunde har sett på dem.
Tanken var å få flere kunder, ikke å skremme dem bort.
-Jeg vil ha det bort med det samme. -Utstillingen skulle vare i to uker.
Den er slutt i dag. Det er nok.
-Hva er det du ikke liker? -Jeg liker ingenting ved det!
Vi begynner med reglene for vårt nye kunstnerfellesskap.
-Har den noe navn? -Nei, men jeg har 25 forslag.
-Som hva da? -Bikuben.
-Hva mer? -Svaret, Skulkeskolen.
Noen skulle ha deltatt i gruppeutstillingen. De sviktet meg.
-Det er en gammel gård ved Senlis. -Nei, det er en rønne.
-Kanskje vi kan gjøre noe der. -Nei, det stinker og er fælt.
-Har vi noe annet? -Og hvem skal betale husleia?
Oss alle sammen. Sist ble vi enige om husleien og utgiftene.
Når man selger et verk, gir man 20 % til fellesskapet.
Så hvis to eller tre av oss selger noe, skal de betale for de andre?
Hvis en av oss blir berømt, forlater han fellesskapet.
-Nei, det ville jeg aldri gjort. -Men du blir aldri berømt.
-Hvem skal lage maten? -Vi må ansatte noen.
Det fins en annen mulighet. De som ikke selger noe,-
-kan jobbe som kokke eller gartner en dag i uka.
Vi kan dyrke poteter, løk og bønner.
Hva er denne biffen laget av?
Du vil i virkeligheten gjeninnføre et hierarki.
De som befaler, og de som adlyder.
Det stemmer ikke.
-Du kjenner ham, ikke sant? -Jeg har hans malerier i galleriet.
Vi skaper et fellesskap.
Gauguin!
Unnskyld?
Jeg holder dem ikke ut.
De later som om de er kunstnere, men ter seg som byråkrater.
De er alle små tyranner.
-Jeg heter Paul Gauguin. -Jeg vet det.
Du er Vincent, Theos bror. Jeg så maleriene dine på kafeen.
Gjorde du? Du var den eneste, men da var det umaken verdt.
Noen var bra, men det var vanskelig å se. Det var for mange verker.
Tanken var en gruppeutstilling. Et kunstnerfellesskap, en familie.
Da de andre kunstnerne ikke deltok, måtte jeg gjøre det alene.
-Jeg tok med alt fra atelieret. -Det så slik ut.
Du ønsker ikke dem som familie. Hvem trenger en sånn familie?
-Man velger ikke familie selv. -Jeg er glad i broren min.
Da er du heldig. Og han er glad i deg. Han er veldig snill mot deg.
Jeg vil lengst mulig bort fra dem. Jeg drar til Madagaskar.
-Madagaskar? Hva med Japan? -Nei, Madagaskar.
Det er en stor øy mellom Afrika og India.
Eller lenger unna på en øde øy-
-hvor de aldri har hørt om å male eller om Paris og skoler.
Hvor jeg kan skape en ny måte å male på,-
-langt borte fra systemer og teorier. Ekte frihet.
Jeg vil være rolig, ta meg god tid og glemme resten av verden-
-og bare male dette ...
... her inne.
Langsomt. Det som kommer til meg. Ikke noe annet.
Det høres bra ut. Jeg hater tåken. Jeg er så lei av det grå lyset.
Jeg vil finne et nytt lys til malerier vi ikke har sett ennå.
Fargesprakende malerier malt i sollys.
Dra mot sør, Vincent.
ARLES, SYD-FRANKRIKE
Hva leser du i dag?
-Bibelen? -Nei, Shakespeare.
-Hva behager? -William Shakespeare.
-Han er en engelsk forfatter. -Kjenner du ham?
Nei, han levde for lenge siden.
-Er han god? -Ja.
-Hva skriver han om? -Om alt.
Menn og kvinner, guder og konger, kjærlighet og hat.
Hva leser du nå?
Et teaterstykke som heter "Richard III".
-Hvem er Richard? -En konge av England.
-En god konge? -Nei, han var en drittsekk.
-Drepte han folk? -Ja, mange.
-Du burde ikke lese om drittsekker. -Hvorfor ikke?
-Skriver han godt? -Veldig.
Noen av linjene er ganske uklare, men jeg liker det.
Hvorfor?
Fordi jeg liker gåter,-
-og Shakespeare er mer gåtefull enn noen annen forfatter.
Når jeg leser en bok, vil jeg gjerne forstå hva det står.
Hvilke bøker leser du?
For det meste moderne romaner-
-og noveller i avisene.
Triste historier.
Jeg vet ikke hvorfor jeg foretrekker triste historier.
Hvis jeg hadde mer tid, ville jeg ...
Et øyeblikk. Jeg kommer straks.
-Jeg har en bok til deg. -Takk.
Det står ingenting i den, men jeg tenkte du kunne bruke papiret.
Takk.
Jeg har ønsket å spørre deg-
-om du har et sted, eller et lagerrom hvor jeg kan male?
Det kan være vanskelig av og til med mistralvinden.
Det gule nabohuset har stått tomt i månedsvis. Kanskje han kan bruke det.
Ja. Kanskje vi kan inngå en avtale med broren din?
Det er litt forfallent, men Gaby kan hjelpe til med å gjøre rent.
Det passer meg perfekt.
Kanskje jeg kan male ...
... et maleri av ...
... deg en dag.
Meg?
Ja.
Hvis du ønsker det. Takk.
Har du mottatt månedens penger? Du skylder meg for forrige måned.
Når de kommer, betaler jeg deg.
Broren din må være rik.
Det er han ikke.
Han er handelsmann. Han selger malerier.
-Dine malerier? -Ikke ennå.
Du burde vaske deg iblant. Minst én gang i uka.
-Ser jeg skitten ut? -Du lukter forferdelig.
Du ser ikke verst ut. Hvis du vasker deg, vil du kanskje være kjekk.
-Ville du blitt tiltrukket av meg? -Kanskje.
Ville du blitt hos meg om jeg ga deg 50 franc?
Du har ikke 50 franc.
Vi ses i morgen, Vincent.
Hvorfor maler du det?
-Hva? -Blomstene?
-Syns du ikke de er vakre? -De er absolutt vakre.
-Vakrere enn det du maler. -Syns du det?
Kanskje du har rett. Men disse visner, alle blomster gjør det.
-Alle vet jo det. -Men mine vil stå imot.
Er du sikker?
De vil i det minste ha en sjanse.
-Du burde male et maleri av meg. -Hvorfor ikke?
Da vil jeg kanskje være ung for alltid.
-Jeg kan få deg til å se yngre ut. -Nei, det vil ikke være rettferdig.
Når jeg står foran et flatt landskap, ser jeg bare evigheten.
Er jeg den eneste som ser det?
Eksistens forutsetter tanke.
Se der!
-Hva er det? -Det er en maler.
-Hva gjør han? -Han maler vel.
-Kan vi gå bort og se? -Nei.
-Vi er sent ute. -Det tar ikke lang tid.
En maler!
Kom tilbake, alle sammen! Med det samme!
-Hva maler du? -Det der.
Røttene? Hvorfor maler du røtter?
-Syns du de er vakre? -Ja.
-Vil du male resten av treet? -Nei.
-Bare røttene? -Ja.
På skolen må vi tegne blader og blomster.
Vi fargelegger dem også, men med fargeblyanter.
En gang tegnet jeg en snegl, og det lignet virkelig en snegl.
-De ligner slanger. -Eller ormer.
-Store ormer. Se på den. -Ikke rør.
Nå for tiden maler malere sære ting.
En gang hadde man forstand på å male.
Nå kan alle kalle seg kunstnere og male røtter.
Forsvinn!
Forsvinn! La meg være!
Du er gal! Løp!
Løp, barn!
Forsvinn!
-Hva gjør du? -Slipp meg!
-Hva er i veien med deg?
Gå inn!
Theo.
Kom her, Theo.
De fortalte meg hva som skjedde.
Fortell meg hvordan du har det.
Jeg har det så bra når du ligger ved siden av meg.
Så godt at jeg gjerne vil dø slik.
Husker du at jeg alltid kom over i din seng da vi var små?
Ja, det gjorde du. Når det ble kaldt.
-Hvor lenge blir du? -Bare i dag.
Jeg må dessverre tilbake til Paris. Jeg har mye å gjøre.
Da de sa at du var på sykehuset, tok jeg første tog.
Kan du ikke bli lenger?
Det kan jeg dessverre ikke.
Det tok et døgn å komme hit, og jeg er jo gift nå.
Det vet jeg. Jeg er veldig glad på dine og Jos vegne.
Vincent ...
Hvorfor har de plassert deg her?
Jeg aner ikke, Theo. Jeg sverger.
Det må ha en grunn.
Fra tid til annen ...
... føles det som om jeg går fra forstanden.
-Forstanden forlater meg. -Hva mener du?
De sier at jeg skriker i gatene, og at jeg gråter.
At jeg smører svart maling i ansiktet for å skremme barna.
Men jeg husker ingenting.
Ikke annet enn mørket og angsten.
Så de sendte meg hit.
Sammen med virkelig sinnssyke mennesker.
Drikker du mye?
Jeg må fortelle deg ... Ikke si det til legene.
Iblant ser jeg syner.
-Hva ser du? -Det er vanskelig å si.
-Spøkelser? -Jeg vet ikke.
Noen ganger blomster og ...
... også engler, mennesker.
Det er forvirrende. Iblant snakker de til meg.
-Hva sier de? -Jeg forstår dem ikke.
Men det er skremmende. De er ikke alltid vennlige.
Jeg snakker med legene og ser hva jeg kan gjøre.
Når jeg har det sånn, vet jeg ikke hva jeg er i stand til.
Kanskje jeg kan drepe eller hoppe utfor en klippe.
Kjære Paul. Jeg vet at du har brevvekslet med Vincent,-
-og han gleder seg til din ankomst til Arles,-
-som jeg vet er blitt utsatt av økonomiske grunner.
Jeg er villig til å sende 250 franc hver måned-
-til gjengjeld for et av dine malerier hver måned.
Det vil gagne Vincent å se deg så fort som mulig.
Med et varmt håndtrykk og begeistret hilsen Theo van Gogh.
PS. Jeg ser fram til å høre fra deg og se dine siste verker.
Av alle menneskehetens elendigheter plager pengemangel meg mest.
Men ikke i kveld.
En runde til, madame.
Gaby. Et glass til.
Iblant føler jeg meg som en tigger, men ikke i dag.
Det er godt å se deg, Vincent, og denne fine gjengen.
Jeg er glad for å se deg,-
-men ingen her liker meg, unntatt madame og monsieur Ginoux.
Av og til går det flere dager før jeg snakker med noen.
Jeg har ventet på dette øyeblikket.
Men du var veldig ubesluttsom. Jeg er glad du bestemte deg.
-Sender broren din deg penger? -250 franc om måneden.
-Det er ikke stort. -Han gjør det han kan.
-Har du inngått en avtale med ham? -Ja.
Han betaler utgiftene mine, og jeg sender et maleri i måneden.
-Er du fornøyd med det? -Det er greit. Det er akseptabelt.
Du har et veldig fengslende ansikt.
Kanskje du vil komme til det gule huset og stå modell for meg.
-Kanskje. -Jeg tar det som et ja.
Hvorfor må du alltid male ute i naturen?
Jeg føler meg fortapt hvis jeg ikke har noe å se på.
Jeg må ha noe å se. Det er så mye å se.
Hver gang jeg kikker, ser jeg noe jeg aldri har sett før.
Ja, men det du maler, er ditt.
-Du trenger ikke etterligne noe. -Jeg etterligner ikke.
Hvorfor maler du ikke bare det som er inne i hodet ditt?
Fordi naturens vesen er skjønnhet.
-Hva mener du? -Hvorfor ville du til Madagaskar?
For å komme bort fra folk.
Det var en del av det, men du søkte skjønnhet.
Naturen var der, og den var annerledes enn det du kjente,-
-og det fikk maleriene til å se annerledes ut.
Når jeg ser på naturen,-
-ser jeg tydeligere det båndet som forener oss alle.
En dirrende energi som taler med Guds røst.
Av og til er den så sterk at jeg mister bevisstheten.
Jeg sverger. Jeg våkner og vet ikke hvor jeg er, eller hva jeg gjør.
Det tar noen minutter før jeg husker hva jeg heter.
Snart vil ikke malere trenge modeller eller naturen-
-fordi naturen er det vi ser i hodet og ikke noe annet.
Naturen finnes ikke uten øynene våre, og ingen ser verden på samme måte.
Vi sitter foran det samme landskapet, men vi ser ikke de samme trærne.
De trærne jeg maler, er mine.
Selv ansiktene du maler, er dine, og de bevares på grunn av deg.
De blir kjente fordi du malte dem. Ikke på grunn av hvem de er.
Folk vil se malerier av mennesker, ikke mennesker som er blitt malt.
Folk liker ikke alltid hvordan de ser ut i mine malerier.
Vi må starte en revolusjon. Forstår du? Ja, det må vi.
Vår generasjon må fullstendig forandre-
-forbindelsen mellom å male og naturen.
Mellom å male og virkeligheten,-
-for den malte virkeligheten er sin egen virkelighet.
Det har du rett i.
Impresjonistene er ute, ikke sant?
-Jeg ... -Gi deg.
De maler bare barn i hagen. De kommer aldri lenger.
Seurat forveksler å male med vitenskap.
Han er fortapt i optiske eksperimenter.
Man kan ikke forvente mer av Renoir, Degas og Monet.
De gjentar seg selv.
Det mener du ikke. Du liker Degas.
Man må takke for maleriene man liker.
-Monet er ganske god. -Det er vår tur.
-Vi har et enormt ansvar. -Jeg syns fortsatt Monet er flink.
Vil du bli med til Martinique?
Det er godt å ha deg her.
Sett hånden slik den var før.
Takk.
-Kan jeg gå? -Ja.
Du må planlegge maleriene langsomt.
Hvorfor har du det travelt? Mal rolig og langsomt.
Du er innendørs. Du er ikke ute i vinden og støyen.
Malerier må males i ett strekk.
Tenk på overflaten og hvordan malingen legger seg på den.
Du forandrer det så fort at du ikke ser hva du har lagd.
Malerier må males fort.
Malere jeg ser på:
Frans Hals.
Goya.
Velázquez.
Veronese.
Delacroix.
De malerne jeg liker, maler alle hvert strøk fort i ett strekk.
Har du hørt om en genistrek? Det er det det betyr.
Du maler ikke sånn. Du maler fort og maler over.
Overflaten ligner leire. Det minner mer om en skulptur enn et maleri.
Du maler ikke sånn. Du maler fort og maler over.
Overflaten ligner leire. Det minner mer om en skulptur enn et maleri..
Du må se inn i deg selv.
Det sier du hele tiden. Jeg har skjønt det.
Du gjentar deg selv. Hva tror du jeg gjør?
Jeg finner ikke på bildet. Jeg trenger ikke finne på bildet.
Jeg finner det i naturen. Jeg må bare befri det.
Tenk på overflaten og hvordan malingen vil legge seg på den.
Få kontroll over det du gjør. Kanskje du bør male mer innendørs.
Jeg har tilbrakt hele livet alene på et værelse.
Jeg må ut og arbeide for å kunne glemme meg selv.
Jeg vil være ute av kontroll. Jeg må være i en febrilsk tilstand.
-Å male er å skape. -Ta det med ro.
Det vil jeg ikke. Jo fortere jeg maler, jo bedre har jeg det.
-Jeg kan ikke bli her, Vincent. -Hva sier du?
Jeg kan ikke bli i Arles. Jeg reiser snart.
Jeg har solgt noen malerier. Kanskje broren din har fortalt det.
Jeg må tilbake til Paris.
Hvor skal du hen?
Vincent!
Jeg har tilbrakt hele livet alene på et værelse.
Jeg må ut og arbeide for å kunne glemme meg selv.
Jeg vil være ute av kontroll. Jeg må være i en febrilsk tilstand.
-Å male er å skape. -Ta det med ro.
Det vil jeg ikke. Jo fortere jeg maler, jo bedre har jeg det.
Hvorfor gråter du?
-Hva har jeg gjort galt? -Ingenting.
Du har ingenting med beslutningen å gjøre.
Vi kan ikke leve side om side.
Våre sinn er uforenlige. Det må du vedgå.
Du må forstå at jeg er blitt anerkjent nå.
Jeg kan ikke bo på landet lenger.
Jeg må være blant andre mennesker for øyeblikket.
Jeg liker heller ikke å være her.
Du er omgitt av dumme, onde, uvitende mennesker.
Hvorfor er du så dramatisk?
Du kan ikke reise. Det er godt å ha deg her.
Jeg har solgt noen malerier. Kanskje broren din har fortalt det.
Ikke gjør dette mot meg! Jeg ber deg! Nei!
Du har ingenting med avgjørelsen å gjøre.
Hvor skal du hen?
Vi kan ikke leve side om side.
Våre sinn er uforenlige. Det må du innrømme.
Og du må forstå at jeg er blitt anerkjent nå.
Jeg kan ikke bo på landet lenger.
Jeg må være blant andre mennesker for øyeblikket.
Jeg liker heller ikke å være her.
Du er omgitt av dumme, onde, uvitende mennesker.
Hvorfor er du så dramatisk?
Hva sier du?
Jeg kan ikke bli i Arles.
Det er noe sært ved meg.
Iblant vet jeg ikke hva jeg har gjort eller sagt.
Som med hensyn til Gauguin og hva som skjedde før han dro.
Vi kranglet.
Kanskje jeg skadet ham.
Jeg vet ikke hvordan.
Men jeg vet-
-at jeg tok en barberkniv og skar av meg et av ørene mine.
Jeg skar av et øre. Det var blod overalt.
Det var ingen andre. Jeg gjorde det.
Jeg ville gi Gauguin det som unnskyldning.
Hvorfor?
Det må gudene vite.
Jeg trodde hun visste hvor Paul var,-
-så jeg ga øret mitt til Gaby.
Blodet skremte henne. Hun trodde nok at jeg ville drepe henne.
Hun tilkalte politiet, og de tok meg med hit.
Hva ville du ha gjort som politibetjent?
Du kan gå.
Jeg ...
Det er en liten by, Vincent. Alle holder øye med deg.
Du er en fremmed og drikker alt for mye.
Du blir hysterisk og er ute av kontroll, og du skar av et øre.
Kan du fortelle meg hvorfor?
Min venn ville reise fra meg.
Han ville reise.
Skar du av deg øret for å holde ham her?
Det henger ikke på greip.
Var det en slags gave eller et offer?
-Hva ville du oppnå? -Jeg vet ikke.
Det kan hjelpe å snakke om det.
Prøv å fortelle meg ...
Jeg har aldri sett maken. Men jeg vil gjerne hjelpe deg.
Det er noe inni meg. Jeg vet ikke hva det er.
Ingen ser det jeg ser. Jeg tror jeg er i ferd med å gå fra forstanden.
Men så sier jeg til meg selv:
"Jeg skal vise mine medmennesker som ikke kan se det, hva jeg ser."
Det er et privilegium. Jeg kan gi dem håp og trøst.
Du forvirrer folk og deg selv med maleriene dine.
Jeg er maleriene mine.
Hva mener du med trøst og håp?
Kanskje du forlanger for mye.
Jeg vil gjerne vise det jeg ser, til folk som ikke kan se det jeg ser.
Hvorfor?
Fordi det jeg ser, ligner mer på virkeligheten.
Jeg kan få folk til å føle hvordan det er å være i live.
-Virker det som om de ikke føler det? -Ja, det gjør det.
Kan de føle det gjennom maleriene dine?
Ja, så absolutt.
Ja.
Gaby sa at øret ditt var pakket inn i dette,-
-og at hun skulle gi det til Paul.
"Husk meg." Hva mente du med det?
Kanskje du ville vise hva han betød for deg, men det innså han ikke.
Jeg ville ikke la ham reise. Jeg ville få ham tilbake.
Jesus sa: "Og om din hånd lokker deg til fall, så hugg den av!".
Skar du av deg øret fordi du ikke holdt ut å høre det Paul sa?
Jeg er omgitt av en ond ånd.
Et usynlig vesen.
Jeg kan merke det, men ikke se det.
Han snakker til meg og truer meg.
Han ønsker bare å stikke en kniv i hjertet mitt.
Jeg så ham og prøvde å skjære ham ut av meg selv.
Så det var derfor du skar av deg øret?
Den verden du ser, er skremmende, ikke sant?
Jo. Jeg er skrekkslagen for at han skal komme tilbake.
Ja vel.
Nå skal du høre. Vi sender deg til Saint-Rémy.
-Hvor? -Saint-Rémy.
Det er det beste stedet i nærheten. Du blir godt behandlet der.
-Er det et fengsel? -Nei, et frivillig mentalsykehus.
Det er ditt valg, men du må følge deres regler og behandlingsmetoder.
Jeg tror du vil finne ro der.
Når du er mindre oppskjørtet, kan du til og med male der.
-Jeg kan ikke leve uten å male. -Jeg tror på deg.
Vil ... du komme på besøk?
Naturligvis. Minst en gang i uka.
Er du sikker på at jeg får lov til å male der?
Ja.
Men du må slutte å drikke og ta noe medisin.
-Hvor lenge? -Det avhenger av deg.
Vil du gjøre som jeg sier? Kan jeg regne med deg?
Vil du bli litt? Jeg må sende din bror en tegning av det du har gjort.
-Jeg fjerner bandasjen. -Det kan jeg gjøre.
Under en himmel som blender som fasettslepne juveler.
Under den uopphørlige og veldige strømmen av lys.
I tunge, brennende stemninger utfoldes den besynderlige natur-
-som er både realistisk og overnaturlig.
En overdreven natur hvor alt,-
-vesener og gjenstander, skygge og lys, former og farger reiser seg-
-for å brøle sin egen essensielle sang-
-i den sterkeste og voldsomt skingrende klang.
Det er hele naturen som er voldsomt fordreid.
Former blir til mareritt, farger blir til flammer,-
-lys blir til brann, liv blir til feberfantasier.
Det er det første inntrykket-
-ved synet av Vincent van Goghs sære, febrilske verker.
Vi er langt fra kunstens vakre, store tradisjon.
Aldri har en kunstner snakket så direkte til sansene-
-fra hans oppriktighets duft til malingens stofflighet.
Denne sterke og sanne kunstner hever seg over alle andre.
Hell vann over ham!
Er du maleren?
Ja.
Er alle malere gale?
Bare de dyktige. Jeg vet ikke.
Jeg er militærmann. Jeg har vært soldat.
Er alle soldater gale?
Soldater er ikke gale, men offiserene er det.
Alle offiserer er gale.
Da de forfremmet meg til sersjant, begynte jeg å føle meg annerledes.
Og da jeg ble adjutant for generalen, fikk jeg alle nøklene.
Ser du dem?
-Nøklene. -Ja.
Nøklene til alle offiserenes journaler.
Og de er alle sammen gale.
De har alle sammen drept, torturert, lemlestet og voldtatt.
-Hvor var du utstasjonert? -Det er langt borte.
Det heter Tonkin.
For lenge siden, under krigen ...
... ble det gravd mange tuneller.
Jeg kjente en jente fra Tonkin som ble født i en tunell.
Hun så ikke dagslys de første tolv årene av livet.
12 år, forsvunnet.
Kan du tenke deg at du var maler ...
... og ikke så snøen-
-eller visste hva det var, eller betød.
12 år.
Hold kjeft. Hold kjeft!
Hva maler du?
Sollys.
Se på meg.
-Vær så snill? -Hva?
Du må bare stå stille. Vær så snill å stå stille.
Jeg står stille. Hva vil du?
-Jeg vil lage en skisse av deg. -En skisse?
En tegning. Jeg vil lage en tegning av deg.
Hvorfor?
Jeg vil betale deg. Ikke vær redd.
Legg deg på bakken.
-På bakken her? -Ja, rett der.
-Der. -Der?
Jeg vil gjerne se deg i denne stillingen-
-med hodet hvilende på armen.
-Slik? -Slik.
Nei.
Nei ... Nei.
-Hodet ... -Hva gjør du?
-Sånn. -Ikke ta på meg.
Jeg kjenner deg ikke! Det gjør vondt! Forsvinn!
La meg være! Jeg vil ikke!
Kjære Vincent. Jeg har sett godt på dine verker siden vi skiltes.
Først hos din bror og deretter på den uavhengige utstillingen.
Særlig på sistnevnte sted kan man bedømme det du lager.
Enten på grunn av opphengingen eller de tilstøtende verkene.
Jeg gratulerer deg med å være den mest bemerkelsesverdige kunstneren.
Hva angår naturen, er du den eneste som tenker.
Jeg har snakket med din bror og vil gjerne bytte et verk med deg.
Jeg har nølt med å skrive siden jeg vet at du har vært syk lenge.
Ikke svar før du føler deg sterk igjen.
La oss håpe at du kommer deg når varmen vender tilbake.
"Vinteren er alltid farlig for deg."
"Hjertelig hilsen Paul Gauguin."
Van Gogh!
Ikke her. Der.
Der.
Bli med meg.
-Her er han. -Takk.
Vennligst hjelp meg med å ta av denne.
-Hjalp det? -Ja.
Sett deg og snakk med meg.
Vær så god.
Du vet vel hvorfor du er her.
Hvorfor jeg snakker med deg nå?
For å bli bedre. Eller fordi jeg forlot anstalten.
-Hva skjedde på veien mot Arles? -Jeg husker ikke.
Du forlot anstalten.
Jeg ville ut.
Folk i Arles har skrevet en klage. De vil ikke at du skal komme tilbake.
Det vet jeg godt.
-Har du forulempet et barn? -Nei, aldri.
Er det sant at du skar av et øre og ga det til en prostituert?
Ja, men Gaby er ikke prostituert.
Hvorfor gjorde du det?
Hun skulle gi det til en venn av meg.
-Gjorde hun det? -Det vet jeg ikke.
Var ikke det et rart tilbud?
Føler du deg sint iblant?
Ja.
Hva gjør du da?
Jeg går ut og ser på et grasstrå-
-eller en gren på et fikentre for å falle til ro.
-Virker det? -Ja.
Jeg føler at Gud er naturen, og naturen er skjønnhet.
Jeg har sett deg male i hagen,-
-og jeg har hørt fra andre at du sier du er maler.
Ja, det er det jeg er.
Hvorfor sier du det?
-Har du talent for å male? -Ja.
Hvor kommer den evnen fra?
Har Gud gitt deg evnen til å male?
Ja, det er den eneste evnen han har gitt meg.
-Har du malt dette? -Ja, det har jeg.
-Og det kaller du et maleri? -Ja, naturligvis.
Jeg vil gjerne forstå det. Hvorfor sier du at du er maler?
Fordi jeg maler. Jeg elsker å male.
Jeg er nødt til å male. Jeg har alltid vært maler. Det vet jeg.
Den fødte maler?
Ja.
Hvordan vet du det?
Fordi jeg ikke kan noe annet, og tro meg, jeg har prøvd.
Så Gud har gitt deg evnen slik at du kunne male dette?
Ja.
Men ser du ikke ...
Se nøye på det.
Jeg vil ikke såre deg, men ser du ikke at maleriet er ...
Hvordan skal jeg si det?
... ubehagelig? Det er stygt.
Hvorfor skulle Gud gi meg evnen til å male stygt og foruroligende?
Iblant ...
... føler jeg meg langt borte fra alt.
-Kjøper noen maleriene dine? -Nei.
-Så du er fattig? -Ja, temmelig fattig.
Hva lever du av?
Min bror Theo betaler for at jeg kan være her.
Men han er heller ikke rik.
Har Gud skjenket deg evnen til å male for at du skal lide?
Sånn har jeg aldri oppfattet det.
Hvordan har du oppfattet det?
-Iblant tenker jeg ... -Ja?
-Kanskje ... -Fortsett.
Kanskje han valgte feil tidspunkt.
Hva mener du?
Kanskje Gud har gjort meg til maler for folk som ikke er født ennå.
Muligens.
Det sies at man bare sår, men ikke høster i jordelivet.
Jeg maler med mine egenskaper og feil.
Så du tror Gud kan ha tatt feil?
Jeg oppfatter meg selv som en som lever i eksil.
En pilegrim her på jorda.
Jesus sa: "Vend hjertet fra det synlige mot det usynlige."
-Så sannelig, men ... -Og Jesus var ukjent da han levde.
-Hvordan vet du det? -Min far var prest.
Jeg har vært omgitt av religion hele livet.
-Jaså? Prest? -Ja.
Før jeg forsto at jeg var maler,-
-prøvde jeg selv å bli prest, så jeg lærte en hel del om emnet.
-Så du kjenner evangeliene? -Ikke bare evangeliene.
Jesus ble ikke oppdaget før 30 eller 40 år etter at han døde.
Da han levde, snakket ingen om ham.
Det fins ingen brev fra en romersk centurion til sin kone om-
-at en mann ved navn Yeshua ble korsfestet i Jerusalem.
Ikke et ord.
Jeg skal vurdere om du er frisk nok til å forlate oss.
-Det minner om Jesus på Stenbroen. -Hvilken stenbro?
Da han snakket med Pilatus, som hvis man skal tro det skrevne ord,-
-ikke ville korsfeste ham. Det var folket ...
Den teorien kan vi diskutere en annen gang.
Pilatus ville ikke korsfeste Jesus,-
-men alt Kristus sa, belastet ham, så ...
Jeg må også være påpasselig med hva jeg sier til deg.
Det kan jeg skjønne.
Hør her. Kom til meg igjen hvis du har lyst til det,-
-og fortell om noen av dine andre tanker.
I mellomtiden venter dr. Rey for å følge deg hjem.
Kan jeg gå?
Jeg tror vi har gjort hva vi kan for deg her.
Jeg håper jeg er klar.
Det håper jeg også.
Vennligst lever disse tingene til madame og monsieur Ginoux.
De har vært gode venner. Gi dem boken og si takk.
-God dag. -God dag.
Det er veldig viktig. Sørg for at madame Ginoux får det.
Det er fra maleren Vincent van Gogh. Han beklager forsinkelsen.
En bunke håndklær, en regnskapsbok og to tomme olivenkasser.
Alle verkene mine er her. Du har ikke solgt noen.
Ikke ennå, men Auriers anmeldelse var strålende.
Den anmeldelsen var absurd. Jeg fortjener ingenting av det.
-Jo, det gjør du. -Anmeldelsen vil hjelpe.
Jeg tror ...
Jeg bryr meg ikke om hva andre syns,-
-men jeg bryr meg om hva du syns, Theo.
Jeg vil vite sannheten. Er jeg en god maler?
Du er ingen god maler. Du er en stor maler.
-Er du sikker? -Hvorfor skulle jeg lyve?
Du er jo broren min.
Bare for å glede meg.
-Det ville jeg ikke gjort. -Nei, Theo ville aldri gjort det.
Folk sier at jeg ikke kan tegne eller male.
De sier at maleriene mine er klossete og stygge.
Før brydde jeg meg om andres mening, men ikke nå lenger.
Jeg har ikke noe valg.
Hvis jeg ikke kunne malt, ville jeg drept noen.
Det er derfor jeg sender penger. Jeg tror på at du er en stor maler.
Og jeg er forretningsmann.
Du skal bare male og overlate resten til oss.
Gauguin har sendt meg et brev.
Har du snakket med ham? Har han ikke spurt etter meg?
-Er han her? -Jeg vet ikke.
Hva med Aurier eller Bernard?
Vil du snakke med dem? Jeg vet at de er i byen.
Jeg ... Jeg vil reise et sted. Jeg holder ikke ut å være her.
Alt er for komplisert. Jeg kan ikke snakke med noen.
Det er blitt verre etter Auriers artikkel.
Jeg vet om et sted. En liten landsby, Auvers-sur-Oise.
Pisarro kjenner en lege der som er kunstelsker.
Kanskje han kan hjelpe deg uten å komme i veien.
-Kan jeg dra dit i morgen? -Jeg skal undersøke det.
Jeg må reise, Theo. Jeg må reise.
Jeg skal ordne det.
-Kan jeg snakke? -Ja, men ikke rør deg for mye.
Hvorfor maler du?
Jeg maler ...
... faktisk for å slutte å tenke.
En slags meditasjon.
Når jeg maler, slutter jeg å tenke.
På hva?
Jeg slutter å tenke, og jeg føler-
-at jeg er en del av alt som fins utenfor og i meg.
Jeg ville så gjerne vise hva jeg ser.
En kunstner ...
Ja?
Jeg trodde en kunstner skulle vise hvordan man må se på verden.
Men det tror jeg ikke lenger.
Nå tenker jeg bare på min forbindelse til evigheten.
Hva kaller du evigheten?
Den tiden som er i vente.
Kanskje du mener at ditt bidrag til verden er å male.
Hva annet er en kunstner god for?
Er du glad når du maler?
For det meste. Bortsett fra når det mislykkes.
Av og til ser du trist ut.
Det er mye ødeleggelse og nederlag på veien til et vellykket bilde.
Jeg finner glede i sorgen, og sorg er større enn latter.
Du skjønner,-
-en engel står de som er triste, nær.
Og sykdom kan iblant helbrede oss.
Det er den normale tilstanden som føder malerier.
Føler du det slik?
Iblant hater jeg tanken på å bli frisk.
-Da trenger du ikke lege. -Slutt å le.
-Slutt å smile. -Unnskyld.
Finn stillingen igjen.
-Unnskyld. -Det gjør ingenting.
Det sies at jeg er gal, men ...
Den beste kunsten har et snev av galskap.
Du er ikke gal.
Det er godt å ha en lege som venn.
Jeg har vondt i magen.
Han var kledd som Buffalo Bill.
Vincent!
En av dem var vennligere.
Du må ikke si det til foreldrene våre.
Hva har skjedd? Hva har du gjort?
Du har et skuddsår i magen.
Jeg vet ikke.
Har du skutt deg selv?
Kanskje.
Jeg husker det ikke. Du må ikke bebreide noen for det.
-Har du pistol? -Nei, det har jeg aldri hatt.
Hvordan gjorde du det, da?
Det vet jeg ikke.
Be ...
-Be min bror komme. -Det har jeg gjort. Han er på vei.
Vår herre, vil du ta imot din sønn?
Vincent van Gogh ble skutt den 27. juli i 1890-
-og døde den 29. juli av et skuddsår i magen.
De siste 30 timene av sitt liv nevnte han ikke guttene-
-eller noe om omstendighetene rundt hans død.
På de 80 dagene i Auvers-sur-Oise malte Vincent 75 malerier.
Madame Ginoux oppdaget aldri-
-at Vincent hadde levert regnskapsboken med 65 tegninger.
Regnskapsboken ble funnet 126 år senere i 2016.
VAN GOGH - VED EVIGHETENS PORT
I mitt gule værelse står solsikker med lilla øyne på en gul bakgrunn.
De bader stilkene i en gul krukke på et gult bord.
I hjørnet av maleriet ses malerens signatur: Vincent.
Og den gule sol som skinner gjennom værelsets gule gardiner,-
-fyller denne fluorescens med gull.
Når jeg våkner i min seng om morgenen,-
-forestiller jeg meg at alt dette dufter deilig.
Den gode Vincent elsket gul. Denne maler fra Holland.
Disse solglimt vekket hans sjel som hatet tåke og krevde varme.
Da vi var sammen i Arles, var vi begge gale-
-og i evig strid om fargenes skjønnhet.
Jeg elsket fargen rød. Hvor fant man en perfekt cinnoberrød?
Han malte med sin guleste pensel på veggen-
-som plutselig ble fiolett.
Jeg er den hellige ånd.
Jeg er ved mine fulle fem.
Paul Gauguin, 1894.
Tekst: Jørn-Are Haugli Johansen Scandinavian Text Service 2019
FILMEN ER DEDISERT TIL AZZEDINE ALAÏA